РОЛЬ АГРОПРОДОВОЛЬЧОГО КОМПЛЕКСУ В КОНТЕКСТІ ПРОДОВОЛЬЧОЇ БЕЗПЕКИ - Derii, Zhanna Volodymyrivna; Koval, Viktor Vasylovych; Sedikova, Iryna Oleksandrivna (Науковий вісник Полісся, 2019)
Актуальність теми дослідження. Головним напрямом державної політики України є забезпечення продовольчої безпеки. В зв’язку з цим визначення ролі агропродовольчого комплексу в контексті продовольчої безпеки є актуальною. Постановка проблеми. Проблема забезпечення продовольчої безпеки багатовекторна та проявляється на різних рівнях. Стійка система продовольчої безпеки країни повинна мати такі підсистеми: стійке забезпечення, що ґрунтується на національному агроподовольчому комплексі; фізична і економічна доступність всіх категорій населення до основних груп харчування. Аналіз останніх досліджень і публікацій. Питанню визначення стану продовольчого забезпечення присвячені наукові праці багатьох вчених-економістів О. Березін, В. Бойко, О. Гойчук, П. Саблук, М. Хорунжий, О. Ульянченко, О. Скидан, та інші. Виділення недосліджених частин загальної проблеми. Але досить багато проблем щодо визначення ролі агропромислового комплексу в забезпеченні продовольчої безпеки залишаються важливими і потребують більш детального розгляду та вивчення. Постановка завдання. Дослідження ролі агропромислового комплексу в забезпеченні продовольчої безпеки її вплив на навколишнє середовище та виявлення шляхів зменшення антропогенного навантаження на навколишнє природне середовище. Виклад основного матеріалу. Досліджено важливість продовольчої безпеки у країнах світу. Продовольча безпека країни характеризується стабільністю, ефективністю та стабільністю агропромислового комплексу та її здатністю оперативно реагувати на зміни у попиті та пропозиції на продовольчому ринку; рівень перехідних запасів зерна; платоспроможність населення, з метою забезпечення рівного доступу до їжі для всіх верств населення; зменшення імпортної залежності. Висновки. Світовий досвід і прогнозні розрахунки дають змогу стверджувати про можливість переходу від екстенсивного методу виробництва зернових культур до інтенсивного, що передбачає скорочення сільськогосподарських угідь при різкому підвищенні врожайності.